IceFanSubs
представят
Не мога да се концентрирам. Тялото ми още се чуди какво да прави.
Даже трепери и дори и да искам, не мога да го спра.
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Въпреки че слънцето и луната не са на моя страна,
Редакция:
KiMiTo
"Нямам друг избор, освен да се опитам".
Стайлинг:
KiMiTo
Тези думи минаваха през главата ми.
Късметът не е на моя страна, но бягането нищо няма да реши.
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
Дори и да не мога да видя бъдещето, трябва само да съм смел и да победя.
Поздрави за всички наши фенове!
Уебсайт:
balito
Като поддържам разстоянието до целта си.
Всичко от което се нуждая, за да победя е гордостта да спечели.
Дали ще отпразнуваме победата си с вино,
или ще бъдем победени, коленичейки пред врага?
За всичко си има само по два възможни изхода,
и аз искам да контролирам съдбата.
Трябва да се възползвам от тази златна възможност.
Ще го направя с най-добрите си ходове,
и ще ги отведа в света на илюзиите.
Ще открия изхода от тази безкрайно тежка игра,
и ще надскоча границите на честността.
Но какво ли ще трябва да пожертвам, за да го направя?
И с какво не искам да се разделя?
Значи все пак стана войник.
Знаех си, че е прекалено рано, за да те уча на изкуството на огнената алхимия.
Още ли мислите така?
Все пак ме научихте на основите на алхимията.
Така е.
Но някой, който иска да затъне като стане куче на армията,
не заслужава, дори да бъде научен на основите на алхимията.
Но алхимията трябва да се използва за защита на народа, нали?
Учителю, в момента сме в опасност от обсаждащите ни съседни страни.
Спешно трябва да подсилим военната си мощ.
Алхимията е необходима за защита на хората- - Уморих се да слушам едни и същи неща.
Не мога просто да стоя тук и да гледам как талантлив човек като вас страда
от нищета и мизерия.
Моля Ви да станете Държавен алхимик.
Ако го направите, ще можете да ръководите най-различни експерименти-
Отдавна приключих с провеждането на експерименти.
Какво...
Най-силната алхимия.
В зависимост от това как се използва, тя може да бъде и смъртоносна.
Аз я завърших...
...и бях много доволен от това.
Тези, които използват алхимия, трябва постоянно да се стремят
към научаването на истината.
Те умират, веднага след като престанат да мислят за това.
Аз вече умрях в миналото-
Учителю!
Учителю Хоукай!
Грижи се добре за дъщеря ми...
Всички данни за експеримента ми са в нея...
Епизод 30
Унищожението на Ишбал
Съжалявам, че трябваше да се погрижите за всичко.
Няма проблеми. Това е дългът ми като негов ученик.
Не се колебай да дойдеш при мен в армията, ако нещо се случи.
И ти ли ще ме виниш за това, че съм станал войник?
Все пак има вероятност да умра на улицата, като боклук.
Но ако ще мога да защитя страната си, тогава нямам нищо против това.
Извинявай, ако те отегчавам. Това просто е мечта от детството ми.
Не.
Мисля, че това е възхитително.
Бъдеще, в което всички ще могат да живеят в мир и спокойствие.
Мога ли да ви се доверя?
Мога ли да ви поверя мечтите на баща си?
Не, Хаяте!
Извинявай за това. - Няма проблеми. Често се случва.
Разбрах, че ще ставаш асистентка на фюрера.
Да.
Явно ти е било трудно там.
Никой не застрелях.
Не трябваше.
Не... Просто не можех да го направя.
Безнадежден съм.
И точно, защото не съм готов, нося неприятности на другите.
Случило ли се е нещо?
Скар е убиецът на родителите на Уинри.
Тогава усетих някакво тегаво чувство в стомаха си.
В съзнанието ми, пистолетът беше нещо ужасно.
И когато осъзнах това...
...си помислих, че тя мрази Скар толкова много, че може да го убие.
Никога преди това не съм я виждал да плачи така.
Наистина съм безполезен.
Изобщо не разбирах как се чувства тя.
Може да се тревожиш за това, защото се върна жив.
Но ти си длъжен да оцелееш, заради хората, които са важни за теб.
Искаш да я защитиш, нали?
Обичаш Уинри-чан, нали?
Н-Не! Аз просто-
Тя е просто приятелка от детството! Като част от семейството е!
Защитаването й е нещо напълно нормално!
Извинявай.
Явно това ти е било в тежест.
На теб някога било ли ти е в тежест?
Нямам право дори да се оплаквам от това.
В миналото отнех живота на много хора,
но все пак аз съм тази, която избра да поеме по този път.
Ишбал ли визираш?
Ще имаш ли нещо против да ми разкажеш за случилото се там?
Разкажи ми.
Какво по дяволите сте правили там?!
Ишбал беше място пълно със скали и пясък. Животът там беше труден.
Подходящо бе за упорита раса хора с много стриктна религия.
Но някои от тези хора бяха недоволни от анексията на Аместрис.
И тогава...
Заради един изстрел, недоволството прерасна в гняв и се разпространи навсякъде из Ишбал.
Бунтът се превърна в гражданска война, която продължи цели 7 години.
Тогава един документ реши всичко.
Изпълнителна заповед №3066.
Тя доведе до унищожението на Ишбал.
Само един лист хартия...
Беше истински ад.
Въздухът беше пропит от мириса на изгарящата плът и барут.
Земята беше напоена с кръв.
Пехотинците можеха да стрелят свободно, и по късмет да уцелят някой.
Но със снайпера беше различно.
Когато натиснеш спусъка, някой със сигурност умира.
Може да се каже, че двете групи, които най-много убиваха
бяха снайперистите...
...и Държавните алхимици.
Казвам се Баско Гран, Железокръвният алхимик!
Желязо и кръв!
С други думи - оръжия и войници!
Кой друг би бил по-подходящ да стои на преден план?
Мамка ви!
Ишбалски копелета! Как се осмелявате!
Рой!
Рой Мустанг!
Значи и ти си бил тук. Доста време мина.
Но човече, очите ти изглеждат различно.
Същото се отнася и за твоите.
Всички имаме очи на убийци. - Да.
Във военната академия си говорихме за бъдещето на тази страна, нали?
Да.
За красивото бъдеще...
Капитане, това писмо е за вас. - Благодаря.
К-Какво? - Красивото ми бъдеще!
Казва се Грация!
Тя ме чака в Централата!
Сама...
Какво ще стане, ако някой започне да флиртува с нея?!
Не, няма начин Грация да изневери на красив мъж като мен.
Няма начин, но все още... - Хюз, искам да ти кажа нещо.
Това често се случва във филмите и новелите.
Мъжът, който говори за любимата си на бойното поле, умира незабавно.
Ей!
Това ми дава сили.
Това писмо, само това писмо, ми дава сили да продължа напред.
Тази война може никога да не свърши.
Прав си. Засега няма признаци за това, че войната е към своя край.
Независимо от това колко войски тази страна е разположила,
пустинята просто ги поглъща като вода.
Мъчим се, побеждаваме и какво остава?
Само купчина пясък.
Да. Това вече е прекалено голяма война, за да бъде потушена просто ей така.
Доста време мина, майор Мустанг.
Помните ли ме?
Лошо.
Тази жена...
Сега и тя носи очи на убиец.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Кажете, майоре.
Войниците трябва да защитават хората, нали? Защо тогава ги убиваме?
Алхимията трябва да носи мир и спокойствие на хората. Защо тогава се използва за убиване?
Защото това е работата на Държавните алхимици.
Защо войниците убиват хората ли?
Ами защото ни е заповядано да правим това.
Нали така?
Значи спокойно трябва да гледаме тези ужасни сцени?!
Да видим... Например...
Госпожице, лицето ви сякаш казва: "Правя го против волята си".
Нима можете да кажете, че не е имало миг, в който...
...успешно да сте убивала враг и да сте се почувствала доволна от себе си?
Госпожице Стрелец. - Достатъчно!
Според мен, вие не искате да разберете.
Бойното поле е място за убийства.
Да не би да си облякъл тази униформа, без да си готов да убиваш?
Не бягайте от смъртта. Погледнете я.
Когато убиваш, гледай лицата им.
И не ги забравяй.
Враговете ти никога няма да те забравят.
О, време е.
Връщам се на работа.
И аз тръгвам.
До после, Рой. - Хюз.
Защо се биеш?
Просто е.
Не искам да умра. Това е.
Причините винаги са прости.
Тогава каква е причината за тази война?!
И...
...имаше причина. Ужасна причина.
Създал си философски камък с нашата кръв?!
Какво направи с камъка?!
Той отиде в ръцете на майор Золф Джей Кимбли,
Пурпурният алхимик...
Мъж със студени очи... с дълга черна коса на опашка?
Да.
Бате...
Какво още?!
В-Военното положение се промени с един замисъл.
Какви красиви звуци.
Чудесни звуци, усещам ги с цялото си тяло...
Гръбначният ми мозък танцува с тъгата. Тъпанчетата ми трептят от наслада.
Това чувство може да се усети само тук, където сме толкова близо до смъртта.
Какво невероятно ускорение!
Прекрасен звук!
Философският камък е невероятен!
Въпрос на време беше всичко да бъде унищожено.
Тогава главният им свещеник - Роуг Роа, се изправи пред фюрера, за да спаси хората.
Искаш да пощадя десетки хиляди ишбалци в замяна на твоя живот?
Да. Аз... - Не се превземай.
Да не би да казваш, че твоят живот е по-скъп от животите на всички останали?
Не се унасяй, човеко.
Човешкият живот струва толкова, колкото живота на всички останали.
Нито повече, нито по-малко.
Не приемам предложението. Няма да отменя войната.
Чудовище! - Бог ще те накаже!
"Бог" ли?
Странно.
След всичко това, досега трябваше да го е сторил.
Още колко ишбалци трябва да убия, за да се случи това?
Копеле...
Бог е създаден от хората, това е всичко.
Ако искате да ме победите, го направете сами, без Бог, човеци!
Накрая войната свърши,
и можехме да се приберем по къщите си.
И в края на краищата, ние войниците сме боклуци.
Да.
Човекът е способен само на това.
Затова аз ще защитавам най-важните за мен, колкото и трудно да е това.
Подчинените защитават техните подчинени и т.н.
Това се прави дори и от нас - жалките хора...
Значи реши да поемеш по този път, дори и след случилото се в Ишбал?
Да.
Ако този свят е базиран на принципа на равностойната размяна, както е в алхимията,
трябва да потопим труповете в река от кръв, за да може следващото поколение
да живее в мир и спокойствие.
Назначавам те за моя асистентка.
Искам да ми пазиш гърба.
Разбираш ли?
Щом ти оставям гърба си, значи можеш да ме застреляш в гръб по всяко време.
Ако се отклоня от пътя си, ме застреляй веднага.
Имаш това право.
Ще ме следваш ли? - Тъй вярно.
Ако желаете, ще ви последвам, дори и в ада.
Но дори полковникът да стане фюрер, това няма да промени военното положение в страната!
Прав си.
В армията има прекалено много марионетки.
Някой трябва да промени това и да върне демокрацията.
За да се прероди страната, всички военни грешки трябва да бъдат поправени.
Грешки?
Например - правителството трябва да осъди чудовищата, които са виновни
за унищожението на Ишбал.
Така е.
Героите от тогава са просто убийци от мирно време.
Значи полковникът се стреми към върха, след като знае всичко това?
Така ще се самоунищожи!
Хомункулусите са тези, които дърпат конците.
Дори и те да дърпат конците, ние можем да докажем извършените от тях зверства.
Не бива да пренебрегваме смъртта.
Не бива да забравяме убитите от нас.
Защото...
...те никога няма да забравят убийците си.
Но...
Нямаш ли си друга работа, че си се разтревожил за нас?
Ти и Алфонс-кун трябва да си върнете телата.
Сигурна съм, че много хора очакват деня, в който ще постигнете целта си.
Да.
Ще върна тялото си, заедно с това на Ал.
Благодаря ви за всичко, д-р Нокс.
Господин Броня.
Наистина ви благодаря за всичко.
Имам си име. Казвам се Алфонс Елрик.
Елрик ли?
Спомняш си Едуард Елрик, нали?
Мъничкият алхимик.
Аз съм по-малкият му брат. Загубих тялото си, поради няколко причини...
Ако си по-малкият му брат, значи изглеждаш като него, нали?
Да бе, шанс! Аз съм много по-висок!
Лицето ми не е така строго и съм много по-силен от него!
А и не съм толкова избухлив. Аз съм джентълмен!
Алфонс-сама!
Надявам се скоро да си върнеш тялото!
Да, аз също се надявам.
Ако се видим отново след дълга раздяла, искам да го направим тук.
Тогава ще стиснем ръцете си и ще се уверим, че никога повече няма да се разделим.
Ще си говорим цяла вечер, докато слънцето не изгрее
и докато не залезе, няма да отделяме ръце един от друг.
Нека винаги заедно да вървим така, като неразделни другари.
Стоя си в града и започвам да гледам със самотни очи.
Не мога да усетя твоята топлина.
Винаги, когато те видя, осъзнавам
колко много обич ми даваш.
Ако се видим отново след дълга раздяла, искам да го направим тук.
Тогава ще стиснем ръцете си и ще се уверим, че никога повече няма да се разделяме.
Не мога да заспя, защото не мога да спра да мисля за теб.
Затова ме отведи някъде, където съмненията не могат да ни застигнат.
Нека така озарим нощното небе без звезди.
Когато си с мен, мога да отида и накрая на света.
Но без теб, едва ли бих могла да го направя.
Когато си с мен, мога дори да пея от радост.
Щом сме заедно се чувствам така, сякаш светът е станал по-добър.
Д-р Марко, донесох ти храната.
Ужасно тихо е.
Да не ревеш пак заради Ишбал, а?
Белият Дявол бе освободен.
Нова битка се задава.
Но момчето няма да се плаши.
Той ще се изправя и отново ще върви напред, воден от надеждата.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 31
Обещанието направено за 520 ценза
Епизод 31: Обещанието направено за 520 ценза.
Светът, който може да бъде разбран само от тези, които се борят заедно, е пред нас.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu